Quim Torra és advocat, escriptor i editor, és a dir, un home de lleis i cultura, que s’autodefineix com a «independentista emocional» així com a «pessimista congènit i compulsiu». Va haver de ser aquest còctel d’emocionalitat compulsiva el que el va portar el 19 de desembre del 2012 a publicar l’article ‘La llengua i les bèsties’ a ‘El Món’, on es podien llegir, en català, aquestes paraules: «Ara mires al teu país i tornes a veure parlar les bèsties. Però són d’un altre tipus. Carronyaires, escurçons, hienes. Bèsties amb forma humana, tanmateix, que glopegen odi. Un odi pertorbat, nauseabund, com de dentadura postissa amb verdet, contra tot el que representa la llengua. [...] Hi ha alguna cosa freudiana en aquestes bèsties. O un petit sotrac en la seva cadena d’ADN. ¡Pobres individus!».
Com a home de cultura, Torra ha de conèixer, sens dubte, un dels poemes més populars de Konstantinos Kavafis, ‘Esperant els bàrbars’, els primers versos dels quals sonen així: «¿De què ve al Senat aquesta inacció? / ¿Per què seuen els Senadors i no legislen? / És que els bàrbars arribaran avui. / ¿Per què han de fer lleis ja els Senadors? / Les dictaran els bàrbars quan vindran».
Els bàrbars ja han arribat: dimecres passat els CDR, al crit d’«Independència o barbàrie!»els CDR van celebrar amb magnificència la revolta popular que havia causat «grans pèrdues econòmiques» a causa del «bloqueig de l’accés de les mercaderies provinents d’Europa». Un dels punts del seu comunicat reclamava «el compliment del mandat de l’1 d’octubre i fer efectiva la declaració d’independència». Ni referèndum, vaja.
El president Torra, home de cultura, també ha de conèixer el significat de la paraula ‘barbàrie’,que el diccionari de la RAE defineix com a «Falta de cultura o civilitat» i «Ferocitat, crueltat», i el de l’IEC com «Ignorància grollera de els reglis» i «Crueltat extrema».
L’atzar ha volgut –o no– que aquest ‘manifest’ fos donat a conèixer a escassíssimes hores del pacte de govern entre el PSOE i UP, així com de la votació en el Parlament que va impedir, només per dos vots, que Torra hagués de pujar a l’estrada a negar qualsevol vinculació personal amb els autodenominats bàrbars.
El poema de Kavafis acaba amb aquestes paraules: «I uns homes arribats de la frontera / han dit com ja, de bàrbars, no se'n veuen enlloc. / ¿I de nosaltres ara què serà sense bàrbars? / Aquesta gent alguna cosa béresolia».